Jag heter Henri Mohen.
För 25 år sen skrev jag en bästsäljare.
Min roman slog alla försäljningsrekord och vann de flesta litteraturpriserna.
Sen dess skriver jag bara skit.
Tre romaner som kritikerna krossat-
- och några filmmanus som jag aldrig erkänner att jag skrivit.
Det var en kall, mörk dag.
Jag var i Paris för att låta min agent övertala mig att skriva manus-
- till en film det kändes som om jag sett tusen gånger.
Jag tackade honom för visat intresse-
- och lät bli att be honom dra åt helvete för att komma hem snabbt.
Vårt hus låg på en två hektar stor tomt-
- några hundra meter från havet och bergskedjan Larrun-
-som man ser tydligt vid klart väder.
Visst är det vackert?
Sanningen är att jag ville göra mig av med allt.
Allt jag ville var att hoppa på ett flyg till Rom.
I Medicis stad upplevde jag mina bästa år.
Jag skrev den berömda romanen där, i skapelsens centrum.
Rom...
Långt ifrån min fru Cécile och de fyra barn jag inte hade då.
Det räcker nu! Du måste äta.
Nu räcker det!
Det går inte en dag utan att jag föreställer mig ett nytt liv i Rom.
Men Cécile var fantastisk.
Efter 25 år med mig var hon fortfarande vacker.
Hennes recept: ett glas vitt och några antidepressiva om dagen.
Hon hade gett mig fyra barn, en dotter och tre söner-
- som jag med glädje skulle ha bytt ut mot en ny Porsche.
Jag var säker på en sak:
Min depression, mina ryggsmärtor, avsaknaden av libido-
-och min skrivkramp, allt var deras fel.
Allt var mina barns fel och deras nära nog magiska förmåga-
- att utan pardon och under alla omständigheter-
-krossa mina försök att bli lycklig.
Jag tog min tid på kustvägen.
Jag hade bott där i 20 år, men körde ändå vilse-
-när det regnade eller var dimmigt.
Fan också!
Som vanligt fick jag ge efter för min vana-
-att desperat försöka ta mig hem.
Helvete!
Håll käft!
Sex månader tidigare hade den jäveln slitit halsen av Marcello-
-min älskade bullterrier.
Dessutom attackerade den mig varje gång jag var fräck nog att komma hem.
Jag drömde fortfarande om Italien när jag, den stormiga natten-
- inte längre kunde tvivla på att tillvaron skulle vändas upp och ner.
VÄSTER OM ROM
MIN HUND STUPIDE
- Det är nåt i trädgården. - Vad?
- Ut. - Vad gör du med det där?
Ut, sa jag!
- Varför ringde du inte brandkåren? - Jag hinner dö innan de är här.
Har du druckit för mycket igen?
Nej, jag dricker inte! Jag super.
- Ser du? - Sikta inte på mig!
- Det är en hund! - Vad gör den där?
Vad vet jag?
I väg med dig!
- Stackars jycke. - Du tar inte in den!
Jag har inte tagit in nåt.
- Han har inget halsband. - Jag vill inte ha en hund här!
Vi lämnar den i fred så sticker han när han får lust.
Han är döende. Han får inte dö i min trädgård.
- Vad ska jag göra åt det? - Ingen aning. Ring djurhärbärget.
De har stängt tills i morgon.
- Och? - Cécile...
Det är bara en hund.
Vi lämnar den där. I morgon bitti är den borta.
Jag orkar inte mer.
Du är deprimerad sen din hund dog.
Du går runt som en zombie och är otrevlig mot alla.
Är barnen hemma?
Raph är här.
Varför bad du inte honom göra nåt?
- Var inte dum. Han är ett barn. - Ett barn?
Han är 25 år.
Är han stor nog för att tatuera sig och röka gräs-
- är han stor nog för att få bort hundjäveln.
- Vem är det? - Jag.
- Jag? - Inte du. Jag. Din pappa. Henri Mohen.
Han som gav dig liv och hälften av ditt DNA. Minns du mig?
Öppna dörren, för helvete!
Stäng av musiken!
- Läget? - Var du på casinot?
- Nej. - Du är skyldig mig 200 euro.
Betalar du tillbaka slipper jag skitmöten i Paris-
-som driver mig till vansinne.
- Ja, pappa. - Vilken röra! Vad har du gjort i dag?
- Chillat. - Vad? Jag förstår inte vad du säger.
- Jag var med Marie-Lise. - Strippan?
Hon är inte strippa. Hon är dansös.
Och hon? Är hon också dansös?
Tänk på din mamma och syster.
Mamma äskar det. Hon kollar min sökhistorik när hon städar.
Och min syster... Ditt rum är inte vägg i vägg med hennes.
Det räcker. Vi har en hund i trädgården. Få bort den.
Vad?
Jag sa: "Vi har en hund i trädgården. Få bort den."
Behöver du mig för att få bort en hund?
Du bor hos mig. Jag betalar för gräs och kondomer.
För en gångs skull ber jag dig om nåt.
- Jag är för hög för det här. - Är du hög igen?
- Cécile... - Det är för ryggen.
- Du har inte ryggont. - Nej, för att jag röker.
Raph, ta hand om hunden.
Du är feg!
Gör du det. Du har ansvar för mig.
Jag är inte din pappa. Du är min pappa.
Du är hög.
Han suger av sig själv! Fan vad coolt att vara hund!
- Henri! - Cécile!
- Du och dina jävla hundar! - Jag har inte gjort nåt.
Det är lugnt. Jag tar ut den.
Han stinker! Jag gillar honom.
Kom nu, kompis.
Kom med mig! Kom! Upp!
För helvete! Glöm att jag rör honom!
Okej!
- Vart ska du? - Dina hundar suger.
Det är inte min hund!
Varför lyssnar ingen här på mig?
Lämnar vi dörren öppen går han igen.
Han följer efter mig. När han är ute stänger ni.
Hit.
Kom nu.
Kom!
Se vad jag har gjort till dig. Kom nu!
Titta! Så god den ser ut.
Ja, den är god.
Se så! Kom nu!
Kommer du?
Kom nu, lilla nallen. Den är jättegod.
Fy fan!
Ta hand om det.
Var det vår middag?
Där har vi en som kan fixa det.
Han skickar honom till Guantanamo.
- Vi är vrålhungriga. - Hej.
Ni får beställa pizza.
- Är det problem? - Ja. Hundproblem.
Har du köpt en hund till?
- Fan vad ni är jobbiga. - Kan du ta ut den, Hugues?
Ja. Svar ja.
Hämta en handduk eller en rock. Jag tar ut den. Det är lugnt.
- Är du säker, älskling? - Oroa dig inte, raring.
Jag stötte på hundar i Syrien.
- Här. Funkar den här? - Perfekt.
Det är min regnrock!
Låt honom göra det.
Kom nu, jycken.
Kom nu. Vi har en del att prata om.
Kom nu.
Min lilla vovve. Kom nu.
Det är bra.
Gör nåt, pappa!
Vad sysslar han med?
- För helvete! - Pappa!
Hjälp mig! Gör nåt!
- Är allt bra, Hugues? - Som han satte på dig!
Håll käften, Raph.
Herr Mohen...
Jag är ledsen att behöva säga det-
-men er hund är fikus.
Hugues, jag är ledsen att behöva säga det, men...
Jag förstår att det är lite...
Men det är inte min hund.
Du råkade ut för det. Det hade kunnat vara Cécile.
Ja. Det hade varit lite ombyte.
Ge mig ert gevär.
Jag målar väggarna med hans hjärna.
Jag tror inte det.
- Mamma? - Vi har en fikushund, Gaspard!
- Den försökte rövknulla Hugues. - Håll käft, Raph!
- Det är kärlek. - Var är mamma?
- Håll din käft! - I sovrummet.
Vad är det för skit du skrev till min uppsats?
Vad är det nu?
Du svek mig! Hur kunde du ge mig sån skit?
Jag ville att din lärare skulle tro att du skrivit den.
- Så du skrev som en idiot? - Annars blir de misstänksamma.
Ingen fara! Jag fick fem av tjugo. Han tror att en mupp skrivit den.
Det är kanske inte min bästa.
Jag har en idé, Gaspard.
Varför skriver du inte dina uppsatser själv?
Lägg av. Hon kan det där. Det tar henne två minuter.
Den var inte så dålig. Vad förväntar de sig av mig?
De förväntar sig nåt av Gaspard.
Lägg dig inte i, är du snäll.
Jag fick Mazard att ge mig en chans till.
Den här gången får du anstränga dig.
Har du inget bättre för dig än att göra hans läxor?
Jag gillar det.
Det känns som om jag gör nåt vettigt.
Har inte du nån skitbok att skriva?
- Det finns gränser, Gaspard. - Så rädd jag blir.
- Det bör du bli. - Tänker du ge mig smisk?
Jag slutar betala för din skola, för dina surfbrädor-
- dina våtdräkter och solkräm! Ska jag göra en lista?
Varför får vi inte döda en hund?
Du äter kött och kyckling! Varför får vi inte döda hundar?
Säger konceptet "respekt för liv" dig nåt?
- Hunden är fikus! - En homofobisk militär!
- Jag lägger ner vapnen, Pauline. - Vapnen?
Vad vet du om vapen?
Medan du käkar frön skyddar han vårt land.
- Han juckade hårt mot Hugues! - Fan va jobbig du är!
Kom nu så drar vi.
- Vart ska ni? - Äta kinesiskt.
- God natt, mamma. - Ska ni gå?
- Ja. - Jag också.
- Vart? - Till McDonald's.
Jag hänger med.
Inte till din hora?
- Du är hora. - Håll käft.
- Är det strippan? - Lägg dig inte i.
Jag går upp. Jag har läxor.
- God natt. - God natt.
Mamma!
- Du har också läxor. - Ja, ja, Gaspard.
- Raph! - Jag kommer!
Ska jag köpa med nåt?
Ja. Jag vill gärna ha revbensspjäll och...
Hon är så jävla jobbig.
Stekt ris.
Pappa...
"Pappa. Pappa."
Vi ses.
- Här var det livat. - Jag sa ju att jag inte vill ha hund!
Ta hand om det. God natt.
Du är helt fantastisk.
Du gjorde nåt jag aldrig lyckats med.
Du lyckades tömma huset.
Så sent du är uppe.
Jag gick och lade mig sent.
Jag försökte skriva lite.
Lyckades du? Fick du inspiration och utförde stordåd?
Självklart inte.
Ser man på...
De har plockat undan för en gångs skull.
Har alla gått?
Noé sover fortfarande. Hur gjorde du?
Vad?
Hunden är inte kvar.
Jag sa ju att det var lugnt. Han bara gick.
Du får plocka undan.
Jag måste börja på Gaspards uppsats.
Hej, pappa.
Allt bra?
Sov du med honom?
Försökte han sig inte på nåt med dig?
Han är snäll och helt blåst.
Det är skönt. Jag pallar inte med smarta hundar.
Vi kanske borde kalla honom för det.
Stupide.
- Noé har sovit med nån. - Vad?
Vad?
Nej, Henri.
Jag fixar inte det nu. Jag skriver uppsatsen.
Ta med den till stranden och lämna den där.
Han hittar ett annat hus att plundra.
Klockan är inte ens tolv.
Tjata inte, Noé. Vi kan inte behålla den.
Du vet hur din mamma är. Jag har fått en order.
Vi släpper honom på stranden så får han gå vart han vill.
Vad händer annars?
Inte mycket.
- Går det bra i skolan? - Ja.
Har du inga lektioner i dag?
Nej.
Det är härligt att prata med dig.
Det känns som om jag skapar band till min son.
- Vad vill du att jag ska berätta? - Vad skriver du till dem?
- Ska jag skicka sms till dig? - Lägg av.
Sluta med telefonen. Jag orkar inte se den mer.
Du ska veta att jag har stort hopp för dig.
Jag räknar med att du kompenserar för hela familjens misslyckanden.
- Du säger inte vad du tänker. - Tror du?
Jävla dobermann.
Slaknar han aldrig?
Lyssna åtminstone på vad jag säger.
Han är en riktig krigare. Du kommer att gilla att ha honom här.
Du borde ha sett honom ge sig på den jävla Rommel.
- Jag skiter i Rommel. - Han hämnades Marcello.
- Du har blivit helt knäpp. - Det var fantastiskt.
Bakifrån utan förvarning. Fantastiskt!
Han dreglar, stinker och pissar.
Du stinker piss och gardinerna.
Hela huset stinker piss av alla jävla hundar!
Rocco, Bosco, Marcello!
Jag behåller Stupide.
Ursäkta?
Han heter så och han bor här.
KAPITEL II: FÖRFATTAREN
Har du slips?
Är din förläggare snygg?
Ta med din hund.
Till Paris? Lägg av.
Jag kände en död fläck på mina läppar.
Där Cécile inte kysst mig innan jag åkte.
Sedan ett kvartssekel var kyssen en del av vår existens.
Jag minns första gången hon inte följde ritualen.
Det var när hon gav sig av med en elev från universitetet-
- där hon hade återupptagit litteraturstudierna.
Hon var arg för att vi lämnat Paris och var fast i ett paradis vid havet.
En eremitgrotta eller en författares dröm där hon var helt uttråkad-
-men där jag kunde skriva.
Det trodde jag åtminstone i början.
Jag sa att jag tjänade nog för att hon skulle slippa jobba.
Livet skulle bli fint. På kvällarna skulle vi prata om att förändra världen.
Sanningen är att jag ville ha henne nära mig.
Jag trodde att hon skulle vara nöjd med att rätta mina utkast.
När hon avslöjat bedrägeriet-
- bestämde hon sig för att fly och börja studera igen.
Jag trodde inte att saknaden skulle bli stor, men jag var nära att dö.
Jag fick tillbaka henne när idioten dumpade henne för en yngre tjej.
Sen dess var kyssen som ett osvikligt löfte oss emellan.
I dag saknades den på min döda kind som en pärla på en munks radband.
Det är inte klokt! Det är bara en hund!
Det är helt sjukt! Det är Paris!
Kom, Stupide.
Tack för att ni kom hit. Tog ni med er hund?
Min fru vägrar vara hemma ensam med honom.
- Gör det er nåt? - Är han rumsren?
- Vad menar ni med "ren"? - Vad heter han?
- Stupide. - Ursäkta?
- Han heter Stupide. - Stupide.
Jag har också en.
- Frédéric! - Här!
Förlåt.
Ställ dem på skrivbordet.
Ge även hunden nåt att dricka.
- Vad heter han? - Stupide.
- Stupide? - Ja. Det är hans namn.
Tack, Frédéric.
Kom nu, Stupide!
- Kom, Stupide. - Tack, Frédéric.
Han var bäst i sin årskurs och nu hämtar han vatten åt oss.
Det visar hur stor konkurrensen är.
Det är skrämmande.
Vad sysslar du med?
Fortfarande inget jag kan läsa?
Det har gått flera månader.
- Jag behöver tid. - Ja, men...
Jag har fullkomlig skrivkramp.
Hur får man inspiration när parasiterna suger upp ens hjärna.
- De tömmer mitt bankkonto. - Handlar det om pengar?
- De förskott vi... - Ska jag berätta...
var det är meningen att jag ska hämta inspiration?
Listan över mina spännande vardagssysslor.
Jag handlar åt barnen.
Solkräm till Gaspard och chips till Raphaël.
Kondomer till Raphaël.
Schampo till Pauline och tofu till Noé.
Det är väl inte illa? Men vänta lite.
Sen har vi antidepressiva till min fru.
Om inspiration infinner sig...
Om universum skickar ett budskap jag måste få ner på papper-
-då tar så klart toapappret slut.
Ni har det verkligen inte lätt.
Vill ni att jag ska skriva?
Skicka mig till Rom.
Där kan jag dricka kaffe på Piazza Navona.
I sällskap av en elegant kvinna.
Blond med lockigt hår.
Som äter melon och spottar kärnor till duvorna och skrattar.
- Skriv om det då? - Om duvor och inköpslistor.
Om tristess.
Äktenskapets små egenheter. Det säljer.
KAPITEL III: SÖNDAGSLUNCH
Har ni mer vin?
Självklart har vi mer vin.
Kan du hämta mer i källaren, Hugues? Du vet var det är.
- Jag gör det. - Tack, älskling.
Ta en öl också.
Ska du inte äta nåt?
Det är inte din mammas fel, Gaspard.
- Är det inte mammas fel? - Då var det dags.
"Kära fru Mohen. Det var den bästa uppsats en förälder skrivit under mina 25 år."
"Därför, kära fru Mohen, får ni 19/20. Vänliga hälsningar, Fabrice Mazart."
- Är du stolt nu? - 19 är grymt.
- Ja, inte illa. - Det är du som är grym.
Varför skrev du nåt så bra?
- För att du bad mig. - Jag får inte följa med till Australien.
Tjata inte om ditt surfande.
Struntprat kräver att vi blir fulla.
- Ja, galet. - "Galet".
Det är inte bra för elitsurfare.
Gaspard!
Jag är dyngrak.
Kolla in. Han skäms inte.
- Det är du som tänder honom. - Lägg av, Raph.
Han satte tydligen på dig där bak.
Kan du aldrig hålla käft?
Lugna dig, Pauline.
Kolla in! Det ser ut som om han är helt kåt.
Kan du inte binda honom?
Varför då? Han har lika stor rätt att vara här som ni.
- Jämför du din hund med dina barn? - Absolut inte, Pauline.
Det vore orättvist mot honom. Han är mer pålitlig och mindre jobbig.
Det är helt sjukt! Bort!
- Är det kul? - Ta bort honom från bordet.
- Han blir ledsen. - Sluta! Det är en hund!
- Han förstår allt. - Lägg av, Noé.
Jag tar med honom på promenad. Jag ska ringa.
Kom, Stupide!
- Är allt bra, älskling? - Var är damrummet?
Jag ska visa dig.
- Ni är patetiska. - Ja.
Han gillar bara slampor.
Han gillar inte slampor. Han gillar rumpor.
Tycker du att hon är sexig?
Har han gått vilse? Han kanske sätter på henne på toan?
I "damrummet".
Gör nåt, Henri.
Vad ska jag göra? Ringa djurhärbärget?
Vad sysslar du med?
- Gör nåt! - Sluta!
- Okej, vi drar. - Vart?
Jag står inte ut här. - Kom, älskling. Vi går till stranden.
- Vi ses. - Vi ses.
Fan vad jobbiga de är.
Coolt.
- Hade ni sex? - Vad?
Vad snackar du om? Du är ju helt sjuk.
Tror du att jag satte på henne? Vem tror du att hon är?
Hur kan du säga nåt sånt? Hur kan du ens tänka så?
Jag är chockad. Du är min mamma!
- Vart tog de andra vägen? - De gick till stranden.
Så kul! Ska vi gå dit?
Spara lite efterrätt till mig.
Raph...
Du är sjuk i huvudet.
Jag är trött på att laga mat till alla.
Skulle din dotter hjälpa mig?
Hon lyder order från sin lille militär.
"Är allt bra, älskling?", "Vill du ha nåt, älskling?"
Och den andra: "Raph!"
Vi har två hundar i huset.
Han presenterade sin drömhora för oss!
Sluta klaga!
- Vi har fantastiska barn. - Börja inte!
Har bara du rätt att driva med dem?
Men inte Gaspard! Han är ett geni.
Ett analytiskt sinne och en vilja att klara sig själv.
Han kommer att gå långt.
Det som gör mig rörd är hur tacksam han är.
Hur han tackar mig för minsta lilla tjänst.
Har ni kul?
Gaspard!
Vänta, Gaspard!
- Vi visste inte att du lyssnade. - Förändrar det nåt?
Det var ett skämt!
Bli inte sur!
Ett skämt?
Att kalla era barn för idioter. Är det ett skämt?
Det sa vi inte, Gaspard.
Gaspard!
- Vänta! - Gaspard!
- Vänta! Lyssna på mig!
Gaspard! Det är en lek vi har.
- Vi gör det med er alla. - Med Noé också?
- Har ni gjort det med Noé? - Inte än.
- Vad skulle du säga? - Jag vet inte.
Just det! Han är perfekt.
- Gaspard. - Ni driver alltid med mig.
Som om jag vore ett pucko.
Tror ni att ni är genier?
Du käkar Prozac från morgon till kväll.
- Du skriver bara skitromaner. - Nej då! Jag skrev nåt bra en gång!
För 25 år sen. Jag var inte ens född.
Just det! Du var inte född. Innan ni alla föddes...
Fråga dig varför.
Är du inte klok?
Pappa!
Kom hit, pappa! Stupid juckade på nån.
Han vill prata med dig.
Gaspard!
- Är det er hund? - Ja.
- Vad heter ni? - Mohen.
Louis Daval. Ni vet väl vem jag är?
- Tyvärr inte. - Är ni nyinflyttad?
För 20 år sen.
Vad kan jag hjälpa er med?
Er hund försökte... göra saker med mig.
Ta inte illa upp. Han hälsar så.
Han hoppade upp och juckade mot mitt ben!
- Är det så man hälsar? - Jag ber om ursäkt.
När man har en galen hund har man den kopplad!
Ja, om det vore en människa skulle det ha varit helt olämpligt.
Men det är en hund. Han vet inte vad han gör.
- Han följer sin instinkt. - Vet ni vad min instinkt säger mig?
Att låta polisen avliva den.
- Varför då? - Sexuellt ofredande.
Har ni några bevis?
Blöder ni? Blev ni biten eller penetrerad?
- Inte? Då har ni inget mot honom. - Ni kommer inte undan.
Ring polisen då.
De har nog inget bättre för sig än att höra klagomål om hundonani.
Ni hamnar säkert överst på listan.
Ni är visst stolt över er hund.
För att vara helt ärlig är jag lite besviken i dag.
Han brukar ha bättre smak.
Just det! Gå hem! Stäng in er hund!
- Jag glömmer inte ert namn, herr Mohen. - Jag har redan glömt ert!
Kom, Stupide!
Vi är alla överens om att du får ta hunden till härbärget. Han är farlig.
- Är ni alla överens? - Ja.
Röstade ni via handuppräckning?
Vet du skillnaden mellan demokrati och diktatur?
I en demokrati röstar man innan man lyder order.
I en diktatur slösar man inte tid på att rösta.
- Skiter du i vad vi vill? - Just det.
Jag behåller hunden.
Det finns en annan lösning.
- Vad? - Kastrera den.
Då föredrar jag att begrava honom.
- Varför är hunden så viktig för dig? - Det ska jag berätta.
- Gör det. - För att jag är trött.
Jag är trött på misslyckanden.
Jag är 55 år. Mina bästa år är bakom mig.
Vet du hur det är att blicka framåt och inte ha några projekt?
Inga segrar. Hunden är en seger.
Alla bilar jag inte får köra och flickor jag inte får kyssa.
Ingen vill ha honom eller mig.
Jag kämpar, men förlorar varje gång. Han kämpar och vinner!
Han besegrar varenda jycke i kvarteret och sätter på dem!
Det gillar jag och därför behåller jag honom!
Inser du att du pratar med din dotter?
Jag är trött på ditt snack!
- Är du inte lycklig är dörren öppen. - Jag drar.
Hon klarar inte ens en vecka.
Snälla Pauline. Du vet hur han är.
- Han bara pratar. - Jag orkar inte mer.
Du har stått ut i 25 år.
Det är ditt problem. Jag är 24 år och behöver inte stå ut.
Jag bad inte om att födas med en sån pappa.
Jag kan inte existera med honom.
Vad vi än säger är det aldrig bra.
Han kan få mig att tvivla på hur man stavar mitt namn. Fattar du?
Man känner sig misslyckad bredvid honom!
"Den store författaren". Den store skitförfattaren.
Jag orkar inte mer. Jag är trött på det här.
Jag står inte ut längre, mamma.
Det känns som om han alltid ser ner på mig!
Han njuter av att roa folk med sina kommentarer.
Jag orkar inte med att ständigt bli förnedrad.
Jag älskar dig.
Han älskar dig också.
Vi åker nu, pappa.
Så bra, älskling.
Lycka till.
Vi ska bo hos Marie och Christophe.
Tills vi hittar nåt eget.
Underbart.
Ha det så kul.
Ge Marie och Christophe en stor kram från mig.
Hej då.
- Ring när du är framme. - Självklart. Tack.
Fru Mohen...
Tack för allt ni har gjort för oss.
Kör försiktigt.
För helvete! Det är inte sant! Stick!
Han ger aldrig upp.
Varsågod.
Ta hand om min dotter.
Inga problem, herr Mohen.
Tack för allt ni gjort för oss.
Kom och hälsa på Stupide ibland.
Då blir han glad. Han kommer att sakna dig.
Jag ska förklara nåt om faderskap för dig.
Den för med sig en slags märklig grymhet.
Barnen växer upp och du krymper.
Pratar du med din hund nu?
Han lyssnar åtminstone.
Hon glömde fotot på sin pappa.
Är du nöjd nu?
Jag ska nog flytta mitt kontor hit.
Här finns mer plats.
Dessutom är här mer ljus.
Jag lämnar dig med din cynism. Skyll dig själv.
Fyra minus ett blir tre.
KAPITEL IV: DU BLIR EN MAN, MIN SON
Det hjälper dig att stå ut i det här huset.
Har du hört av Pauline?
Cécile klandrade mig för Pauline. För det jag sagt och inte sagt.
För allt.
Bara det faktum att vi bodde och andades under samma tak-
-verkade göra henne rasande.
I stället för att skrika på mig för att jag gått för långt-
-använde hon det värsta vapnet.
Det tyngsta och hemskaste av alla: tystnad.
Tystnaden stötte bort mig från allt.
Inte den passivt aggressiva tystnad man förväntar sig.
Den var inte straff nog.
Jag förtjänade ett värre straff.
Det ultimata straffet var den artiga tystnaden.
Den som driver en till vansinne.
Den belevade tystnaden.
Jag kunde fråga henne om vad som helst.
Hon svarade alltid med ett neutralt leende utan vare sig ilska eller vrede.
Ett intet, tömt på klander, tömt på allt, tömt på mening.
Jag räknade hennes neutrala leenden som får på ett slakteri-
-och själv var jag på väg att implodera-
- fram till dagen då ett drama utspelade sig.
Det befriade mig från mitt tysta fängelse.
- Det är ingen fara, mamma. - "Ingen fara"? Skojar du?
Vem gjorde det, Raphaël?
- Var du med Marie-Lise? - Vad spelar det för roll?
Sluta! Det svider. Jag måste dra.
Du ska ingenstans nu, Raph! Berätta vad som hände!
- Har du ringt polisen? - Jag tjallar inte.
Sluta spela gangster, för helvete. "Jag tjallar inte."
- Vad gör du? - Ringer polisen.
Vad ska vi göra, då?
- Vill du inte göra nåt? - Vad vill du att jag ska göra?
Han kan inte vara ihop med henne!
Din son gillar häckar och Marie-Lises häck dumpar man inte.
Kåtar hon upp dig?
Sluta, Cécile.
Du har inte sagt ett ord till mig på dagar.
Sen säger du "Kåtar hon upp dig". Var inte vulgär.
Är jag vulgär? Din son blöder och du skyller på en häck!
Det är din nonchalans som är vulgär!
Vad gör du?
Vart ska du? Du är upprörd!
- Berätta vad som hände. - Det är inte mycket att berätta.
- Vem var det? - Det kvittar. Jag drar.
Du ska ingenstans nu, Raph.
Nån har slagit min son och jag vill veta vem!
Slutar du aldrig?
Var de flera stycken?
Gjorde du nåt dumt och de gav sig på dig?
- Du tror mig ändå inte. - Berätta.
Det var Marie-Lise.
Var det Marie-Lise som slog dig?
Lät du henne göra det?
Vad skulle jag ha gjort? Du vet hur jag är.
Du har alltid velat att jag skulle vara skolans värsting.
En krigare som dina bullterrier, men jag kan inte slåss. Jag hatar det.
Man måste slåss här i livet.
- Man får inte ens låta en kvinna slå en. - Det är inte "en kvinna", utan min kvinna.
Och det är mitt framtida barns mamma.
Ursäkta?
Hon är gravid. I sjätte veckan.
Då kan hon fortfarande göra abort.
Nej.
- Vadå "nej"? - Nej, jag vill inte.
Jag vill inte att hon gör abort. Därför bråkade vi.
Hon vill inte behålla det.
Du borde ha lyssnat på henne.
Hon är inte dum.
Det var kul att höra dig säga.
Vet du vad du gör, Raphaël?
- Det är ett enormt misstag. - Kanske det. Men det är mitt beslut.
Du ångrar dig.
- Ångrar du dig? - Vad?
Att du skaffade barn.
Ja, fy fan vad jag ångrar mig.
Den lade jag upp snyggt åt dig.
Det är sent. Vi är båda trötta.
Vila dig så pratar vi i morgon.
Jag sa ju att jag ska hem till henne.
Är du säker på att barnet är ditt?
När ska du berätta för din mamma?
Du har varit med henne i 30 år och vet hur man tar henne.
Jag ringer henne.
Skäms du över mig?
Inte mer än vanligt.
Jag skäms aldrig över dig, Raphaël.
Jag älskar dig, pappa.
Jag älskar dig också.
Ciao. Ta det här. Det får dig att slappna av.
- Det tror jag säkert. - Ta det.
Jag har gillat att växa upp här.
Även om huset är full at skrikande dårar har jag älskat varenda minut.
Tack för allt, pappa.
"Tack för allt".
Tack för att jag gett honom liv, trots att han inte bett om det.
Tack för att jag tvingat ut honom i en våldsam värld-
-full av hat och cynism.
Tack för att ha följt honom till skolan där han lärt sig grymhet.
Tack för att ha gett honom falskt framtidsförtroende-
-som kanske en dag dödar honom.
Tack för att ha gett dig en misslyckad pappa som skriver skitromaner.
Tack för allt.
Fyra minus två blir två.
Vill du ha?
- Har du börjat röka gräs? - Vill du inte röka med mig?
Jag vill inte bli hög ensam.
Det är roligare att dela upplevelsen.
Rök med din son eller med din hund.
Kom igen.
När var senaste gången vi skrattade tillsammans?
Jag kan inte ens svara på frågan.
Vill du inte ge dig av hand i hand till ett glädjefyllt land?
Där vi kan glömma alla bekymmer en stund.
Det är terapeutiskt.
Kroppen slappnar av, ens själ och tankar renas.
Allt det där tramset. Namaste.
Kom igen.
Jag känner inget.
Vänta lite. Du tog precis första blosset.
Fortfarande inget.
Jag hade glömt hur skönt det är.
Sluta inte!
Minns du när vi var helt borta-
- och pratade skit om folk i timmar på café?
Det var en annan epok.
Epoken då du hämtade mig på stationen.
Förälskade väntar inte längre på stationen. Vi har Uber nu.
Uber!
- Slutet på en värld. - Ja. Slutet på en värld.
Sparvarna försvinner och duvorna tar över. Slutet på en värld.
Torkade, vita hundbajsar, minns du dem? De finns inte längre.
Strumpbyxor med maskor i.
I dag blir det inga maskor i dem.
- Mitt bästa minne. - Vad?
Kvällen då jag fick pris för min roman hos ministern.
Du hade en maska i strumpbyxorna.
Hur kan du minnas det, men glömma din mammas födelsedag?
Jag har aldrig sett nåt vackrare på dig än strumpbyxorna med maska i.
Är det sant?
Älskar du mig?
Lika mycket som din älskarinna?
- Vilken älskarinna? - Rom.
Jag kan inte tävla med minnet av en stad.
Jag kunde inte tävla mot den korkade eleven.
- Du somnade, Henri. - Ja.
- Det var familjelivet. - Hade du föredragit att vara ensam?
Vilken dröm.
Gå och lägga mig när jag vill.
Äta när jag vill och vad jag vill.
Mina små lådor med fryst mat.
Pucko.
Lägga mig i en kall, tom säng utan att behöva dela den, varje kväll.
Bli gammal och dö ensam.
Vilket underbart liv.
Och du?
Jag vet inte hur livet skulle ha varit utan barnen.
- Ja, okej, barnen. - Ja.
Helgerna på Disneyland.
Nöjesparkerna.
Vattenparkerna och födelsedagarna.
Äckliga tårtor, usla trollkarlar och andra barn.
Och julen, leksaksbutikerna.
Julklappar överallt som för oväsen! Alla jävla saker som går på batteri.
Och vem ska få figuren i kungskakan?
Man måste vara försiktig så att ingen blir arg.
"Vem är kungen? Det är pappa."
"Vem är drottningen? Det är mamma."
Och skolpjäserna!
Barnens uttagningar.
Man måste dit...
Och presenterna på fars-och morsdag.
- Jag har sparat alla. - Du är inte klok.
Jag saknar det.
Vill du inte skaffa ett barn till?
Snälla Henri.
Vill du ha ett barn?
- Ett knubbigt barn som luktar varm mjölk. - Plåga mig inte.
- Vill du verkligen ha ett? - Ja.
Då ska du få ett.
Marie-Lise är gravid med Raphaël.
Vad?
Marie-Lise är gravid med Raphaël.
- Jo. - Nej.
Menar du att den horan...
Den jätteslampan...
Ska den suggan bära en son-
-till min son Raphaël? Vår sonson?
- Ja. - Jag tror dig inte.
Marie-Lise.
Tänk dig hur ungen kommer att se ut.
Han kanske föds med en stringtrosa tatuerad i arslet.
- En framtida nobelpristagare. - Ja, i kemi.
Med allt som hans pappa har rökt.
Fördelen är att han blir lättroad.
Har han tråkigt tar du honom till McDonald's.
Han kan räkna pommes-frites.
Jag har rökt för mycket.
Jag är så jävla hungrig. Jag är hun...
Du ska bli farmor.
"Farmor Cécile".
Sluta. Det är hemskt.
Vad ska han kalla dig?
"Farmor"?
Eller "mamma Cécile"?
- Fammomo... - Sluta!
Tycker du att jag är gammal?
Sluta. Säg inget dumt nu.
Reta inte upp mig.
Tycker du att jag är gammal?
- Jag känner mig ful. - Du är ful.
Inser du vilken tur du har. Jag älskar dig för nåt djupare än så.
Din jävel!
Är vi ensamma?
- Jag älskar dig, Cécile. - Du är hög, Henri.
Nej. Jag har älskat dig i 25 år.
Jag har också älskat dig i 25 år.
- Vad är det? - Gaspard.
Han blir utsparkad. Kan du handla?
- Vart ska du? - Träffa Mazard och prata med honom.
Jag vill inte förolämpa er...
Jag tar inte åt mig.
- Han har inte gjort nån läxa själv. - Bara låt honom gå kvar.
Han vill bara vara med i universitetstävlingarna.
- Australien är allt han drömmer om. - Ni kan be mig om allt ni vill.
Men det handlar om skolans regler.
Jag är verkligen ledsen.
Jag skulle gärna ha velat hjälpa er, men...
- Får jag ställa en fråga? - Vad ni vill.
Ni visste att det inte hjälpte honom att göra arbetet, så varför gjorde ni det?
- Han är min son. - Er uppsats om Musset var fantastisk.
Jag vet inte om mina bästa elever skulle ha gjort en lika bra analys.
- Smickrar ni mig? - Nej, inte alls.
Jag är inte värd smicker. Han var ämnet i min avhandling.
Jag blev inte klar.
- Får jag fråga varför? - Varför?
Med fyra makar och ett barn...
Jag menar fyra barn och en make som är författare.
Men det är inte vad vi pratade om.
Det kan tyckas märkligt och opassande-
- men med kollegorna anordnar vi litteraturföreläsningar varje vecka.
En medlem kan inte och vi hittar ingen ersättare före terminens slut.
Jag tänkte att...
- Att? - Att ni kanske skulle vilja vara med.
Er syn på romantikernas identitetskris var fascinerande.
- Det är inte upp till mig. - Inte?
- Vem är det då upp till? - Till er.
Om Gaspard får göra om sina uppgifter.
Vi ser dig inte så ofta nu för tiden.
Jag är ofta med vänner.
- Hur går det med boken? - Boken?
Ge inte upp, pappa.
Det gör jag inte. Jag är snart pank och har inget val.
Vad ska jag annars göra?
Och Gaspard får vi ta hand om tills han dör.
Sluta. Lämna honom i fred.
- Du kan ju sälja bilen. - Bilen?
Varför ska jag sälja den?
Den är sista beviset på att jag gjort nåt bra.
Ni får begrava mig med den.
Är inte det idioten som Stupid gav sig på dig?
- Koppla honom. - Stupide!
Kom hit, Stupide!
Ska odjuret inte våldta nån i dag?
Han gillar nog bara er, herr Daval.
- Tänk att ni skrev den där romanen. - "Tyran".
Just det! Var det 20 år sen?
Och sen dess?
Pappa... Nej.
Pappa.
Enjoy.
Vad...?
- Vad tänkte du på? - Hör ni...
Allt är mitt fel.
Jag har pressat honom för hårt med alla bestraffningar och läxor.
Och med en pappa som alltid är arg-
- och en mamma som är alkoholist och går på Prozac...
Vad? Är det inte sant?
Det är ett nödrop.
Sluta skydda mig, pappa. Jag är varken deprimerad eller instabil.
De gillar inte organisationerna jag tillhör.
Vilka organisationer?
En miljöorganisation.
En fraktion med våldsamma aktivister. Väldigt våldsamma.
Vad har du hamnat i Noé?
Det är en intelligent pojke, med fantastiska skolresultat.
Jag har kvar alla hans betyg. Jag kan visa er dem.
- Varför skulle han bryta mot lagen? - Det har jag sagt.
Vi måste väcka folks medvetande.
Han erkänner åtminstone och skyller inte på att han är ung.
Han har förstört flera hektar majs och vägrat lyda polisen.
Majs?
Det är fält med GMO som förgiftar jorden i flera generationer framöver.
Jag vet att det kan verka avgjort på förhand.
Speciellt då Noé togs på bar gärning. Men oroa er inte.
Jag har sett domare vara nådiga mot unga svarande som är bra i skolan.
Är ni redo? Då går vi.
Res er i domstolen.
Lycka till.
Förhandlingarna är inledda.
Ni kan slå er ner.
KAPITEL V: FRID
Jag är ensam i huset.
Äntligen frid, eller nästan.
Cécile ägnar dagarna åt att förbereda kvällens föredrag.
Hon känner sig levande och klandrar mig mindre.
Pauline skickar nyheter från Paris i form av korta sms.
"Kan du skicka 1 000 euro, smiley."
Det är dyra smiley.
Raphaël skickade första ultraljudet.
Cécile bröt ihop och sa att han redan liknar sin mamma.
Jag ser Gaspard mer sällan och vi pratar nästan inte med varandra.
Han sväljer skum i vattnet hela dagarna. Det gör visst honom lycklig.
Noé skriver varje dag och ringer på helgerna.
Han låter svag och ynklig.
"Hur är det med min hund? Är han snäll?"
Oroa dig inte för din hund. Lyssna nu, Noé.
Du har inte gjort mig besviken.
Andra ungdomar knarkar, dricker öl och onanerar.
Du kämpade för nåt du tror på och det gör mig stolt.
Nu måste du vara stark och sitta av ditt straff.
Det ordnar sig, Noé.
De kommande månaderna blir inte lätta, men du är stark och klarar det.
Det är en olycka längs vägen.
Sjukhus, fängelser och horor är livets universitet.
Du är på väg att ta examen.
Vid utgången har du blivit vuxen.
Ditt liv väntar på dig.
Vi är också där och väntar på dig.
Adjö, Noé.
Gå nu, min son. Allt ordnar sig.
Fyra minus tre blir ett.
Upp med dig, Stupid. Man måste röra på sig.
Kom nu.
Tror du inte att jag saknar honom?
Man får inte deppa ihop för det.
Kom så går vi till stranden. Kom!
Vi träffar snygga hanar. Spanielar och labradorer.
Vill du åka och träffa Hugues i Paris?
Det skulle du väl gilla?
Eller Rommel.
- Har du pluggat bra? - Retas inte, Henri.
Jag undrar bara om du gjort dina läxor.
Vad har du gjort i dag?
Det är inte för att du umgås med folk-
- och får applåderar för dina litterära försök som du kan lära mig nåt.
- Det är jag som är författare. - Är det? Vad skriver du?
Kan du inte skriva? Är det barnen och skulderna?
Just det.
Du kan skylla på vem du vill, men du har kastat bort allt.
Du hade allt och blev av med det.
Vet du varför? Vill du veta?
För att du är lat, arrogant och egocentrerad.
Och en stor skitstövel på alla sätt.
Är du klar.
Nej.
Jag orkar inte längre. Jag har gjort allt för dig.
Jag har alltid följt din vilja.
Jag flyttade till ett hus som är så stort att jag var rädd för att sova.
Jag försöker roa dig och lagar olika maträtter varje dag.
Samtidigt försöker jag förbli åtråvärd.
Hjälp mig, Henri.
Hur får jag dig att sluta vältra dig i nostalgi och ånger?
Det värsta är att du är så självcentrerad-
- att du inte ens inser att du missat tåget med dina egna barn.
Och med mig.
Musset utnyttjar det förflutna för att ställa följande politiska fråga:
Hur hanterar man en besvikelse?
Lorenzaccio ger uttryck för den unga generationens känsla.
En känsla av tomhet-
- och att politiken inte för med sig nåt av värde för de unga.
Tack. Det var lysande.
Jag älskade delen om tomhetskänsla.
Är allt bra, Cécile?
Jag vet inte var jag ska börja.
Får jag bjuda på ett glas?
Det är precis vad jag behöver.
Ingen vigselring?
Ni är inte gift.
Jag försöker sluta med antidepressiva.
Kan ni förklara kopplingen mellan äktenskap och antidepressiva?
Jag är frånskild och svag för sömnmedel.
- Gör det er olycklig? - Att vara skild?
Jag har ställt mig själv den frågan, men jag tror inte det.
Jag ställer mig samma fråga.
Vilken kvinna skulle jag kunna bli om jag färdats 25 år bakåt i tiden?
Vilken resa skulle jag kunna ha gjort?
Kanske skulle jag ha haft tiotals älskare.
Kanske skulle jag ha färgat håret blont.
Kanske skulle jag ha skrivit en roman.
Nu har jag gjort er deppig.
Är ni säker på att det är läge att sluta med antidepressiva?
När jag ser er skratta kan man tro att ni är 20 år.
Vad?
Inget.
Jo, vad sa jag?
Det var den sämsta raggningsfras jag hört.
- En till? - Gärna.
Var är du?
Vi väntade hela kvällen.
Jag vet inte. På en pub.
Vad är det? Är du full?
Ja. Jag är full.
Kom hem då.
Nej, Henri. Jag kommer inte hem.
Ursäkta?
Jag kommer inte hem. Jag stannar en stund med Fabrice.
Mazard.
Sluta nu. Var inte dum. Kom hem.
Det är helt otroligt.
Man lever sitt liv med nån, äter, sover och har sex.
Man lever med personen.
Man älskar honom, pratar med honom och vill hans bästa.
Och sen helt plötsligt är det över.
Och det känns helt normalt.
Cécile, lyssna på mig.
Oroa dig inte. Det ordnar sig.
Jag vet att vi bråkade och att jag var dum som vanligt, men...
Förlåt.
Jag har inte lust att prata.
Jag är ledsen.
KAPITEL VI:
"När en författare föds in i en familj är familjen förstörd" -Czeslaw Milosz.
Om du lyckas sitta tyst efter att ha fått dåliga nyheter...
Om du, när lyckan vänder, förblir fullkomligt lugn...
Om du med glädje äter allt på din tallrik...
Om du kan springa runt hela dagen och sen somna utan sprit eller tabletter...
Om du är kapabel att känna dig nöjd oavsett var du befinner dig...
Då är du förmodligen en hund.
Sitt, Stupide.
Ja? Jag visste inte att vi hade bokat möte.
Henri Mohen. Jag vill prata om Gaspard.
- Gaspard? - Ja.
Han åker till Australien i sommar.
Jag vill inte vara ohövlig, men jag har talat om det med fru Mohen.
- Medan ni knullade? - Ursäkta?
Pratade ni om det medan ni knullade?
Ni har säkert era anledningar och regler.
Det skiter jag i. Han åker med laget.
Oavsett vilka meningsskiljaktigheter vi har...
Jag pratar om min son.
- Våra regler... - Har Cécile berättat om min hund?
En del, ja.
Han har ett svärd, stort som min arm.
Han är 100 procent fikus och helt outtröttlig.
Det enda som står mellan honom och er är jag.
Hotar ni mig med er hund?
Nej. Ett hot vore:
"Det är bäst för er att Gaspard får åka."
"Annars ser jag till att ledningen får veta att ni anlitat en mamma"-
- "som skrev sonens uppsatser för att få ligga med henne."
Sen skulle jag få ut det i universitetstidningen-
- så att alla universitet ni söker er till får veta att ni är en skithög-
- helt utan skrupler. Det vore ett hot.
Stupid! Sitt, Stupid!
I stället kan ni säga till Cécile att ni inte kunde-
-göra hennes älskade son olycklig.
Och att ni, av kärlek till henne, tummat lite på reglerna.
Jag känner henne nog för att veta att det är vad hon förväntar sig.
Är ölen slut?
- Jag frågade om ölen är slut. - Vet inte. Varför skriker du?
- Vet du inte? Har du druckit upp dem? - Jag räknar inte.
- Vad har du i huvudet? - Skäll inte för att mamma lämnat dig.
Så är det inte. Jag behövde tid för mig själv.
Visst. Klarar du inte ens av att få hem henne? Ring henne.
Jag har ringt. Tusen gånger.
Ring igen då! Tänker du lämna henne hos sin syster?
Varför tittar du på mig så? Åk och köp öl.
Inte den tonen, okej? Har inte du en uppsats att skriva?
- Ska du börja nu också? - Du får ta ansvar för dina handlingar.
- Kan du inte det borde du inte ha fuskat. - Du har visst inte fattat.
Fattat vad?
Universitetet.
- Jag klarar inte av det. - Du anstränger dig inte.
- Du är intelligent. - Visst. Inte som Noé.
- Vad snackar du om? - Det har du sagt.
Dra inte upp Noé.
Han är inburad för att de ser honom som en farlig sociopat.
Är det intelligent?
Ska jag beskriva de andra?
Raphaël som låter sig plågas av en hjärndöd strippa.
Och din syster som inte ens kan betala elräkningen.
Raph ska ha barn med kvinnan han älskar.
Pauline är lyckligare än nånsin och Noé blir politiker eller nåt annat stort.
Och jag?
Vad har jag?
Du tycker att jag är skit för att jag vill surfa.
- Jag tycker inte att du är skit. - Jodå.
Det är vad du tänker.
Jag är inte bra på nåt annat, pappa.
Jag är livrädd.
Alfred de Musset?
Ska vi låta puckot Alfred de Musset besegra oss?
En sjukling till alkis som lipade över kvinnor hela sitt liv.
Kom så gör vi läxan tillsammans.
Vem är författaren i det här huset?
Kom nu.
KAPITEL VII: ALLA VÄGAR BÄR TILL ROM
- Sjutton av tjugo. - Där ser du.
- Det var väl inte så svårt? - Jag har aldrig varit mer inspirerad.
Det bara rann på. Pennan glödde.
Tack.
Inte alls. Du gjorde det.
- Ansträngning lönar sig alltid. - Ja.
Du får kolla ditt pass. Du ska snart hoppa på ett plan.
Mazard var faktiskt ganska cool.
Cool?
Ja. Jag gillar honom.
Bra.
Är inte det dina vänner?
- Jag måste gå. - Gör du det.
Tack, en gång till.
Vi ses.
Hej då.
Så där ja.
Fyra minus fyra blir noll.
Stupide!
Det är jag.
Jag vet att du bad mig att inte ringa-
- men jag vet inte vad jag ska göra med din sko.
Hon har försökt att vara ensam.
Men det är svårt. Det är en sentimental sko.
Hon funkar i par.
Jag kan kasta henne, men...
då får du inte klaga om du går snett. Haltar du är det ditt fel.
Kan du ringa mig-
-för att berätta vad jag ska göra?
Jag menar... med din sko.
Stupide!
Det var dags att ta mig an skrivandet.
Jag kunde inte längre fly.
Men för att skriva måste man älska och för att älska måste man förstå.
Men jag förstår inget.
Annars hade jag kanske kunnat lära mig att älska mänskligheten.
Det skulle ha gett mig en mjukare världsbild.
Jag skulle ha sett skönheten omkring mig. Den vore som en elstöt-
- som strömmade genom fingrarna till tangenterna.
Vad gör du här?
Jag borde inte ha ringt dig så många gånger.
Det var Marie-Lises sko.
Han handlar tydligen inte med dig.
Han har varit snäll mot Gaspard.
Det har jag hört.
Jag har blivit av med Stupide.
Åh, nej.
Han gick nog också och förälskade sig.
Minns du det sista Noé sa innan han låstes in på anstalten?
- "Ta hand om mamma och Stupide." - Jag har lyckats med allt.
Har du börjat dricka champagne?
Firar du nåt?
Att jag är ensamstående.
Visste du att Picard har maträtter från hela världen?
"En smak av äventyr" kallar de dem.
Couscous Royal och thaikyckling.
Yakitori och moshiglass. Jag har aldrig rest så mycket förut.
Du är vacker.
Jag har gått igenom en period...
en lång period av introspektion sen du gav dig av.
Och jag ville berätta att...
det jag upptäckte inte var så trevligt.
Jag var en usel make och en dålig pappa.
Jag misskötte mitt liv och förstår att du lämnade mig.
Jag förstår verkligen.
Du har suttit av ditt straff och förtjänar att söka lyckan.
Är det utan mig så önskar jag dig lycka till.
Men jag vill att du ska veta att...
jag är stolt över vår tid tillsammans och över alla våra barn.
Alla.
De är vackra och komplicerade.
De är fulla av passion och principer.
Det har de inte fått av mig.
Utan av dig.
Även om vi inte blir gamla tillsammans som jag trodde med min vanliga arrogans...
så ville jag säga att jag älskar dig, Cécile.
Jag ville tacka dig för alla åren du gav mig och barnen.
- Och... - Fabrice har fått ett erbjudande i Paris.
Vi åker på söndag.
Då är du väl glad att återvända dit? Det har du velat länge.
När vi åkte dit klagade du på...
Jag står inte ut där.
Det grå vädret.
Aggressiva parisare, tio euro för en kaffe och bilköer.
Ha det så kul.
Det är nog bäst att jag åker.
Lycka till.
Du också.
Fyra minus fem blir minus ett.
Hallå?
Ja.
Har ni hittat min hund?
Stupide?
Nej, det är min hund. Han heter så.
Har ni en adress?
Självklart finns det hittelön.
Ni får säga hur mycket.
Hur mycket?
Ibland gick jag ut på kvällen med min cigarr.
Jag tittade från Stupide till stjärnorna och kände en slags koppling.
Jag älskade hunden.
När jag var barn satt jag ofta med min hund och tittade på stjärnorna.
Stupide var min återuppväckta barndom. Han förde med sig min katekes.
Vem är Gud? Är Gud överallt? Ser Gud oss?
"Varför skapade Gud oss?"
Ärligt talat är det väl ganska bra?
Kom ni ensam?
Jag är besviken. Jag gillar inte min nya assistent.
Henri...
Er roman är...
väldigt vacker.
Ni berättar sanningen om era brister och er tapperhet.
Den är rättvis.
Men får jag säga nåt om slutet?
Vill ni verkligen avsluta den så?
Hur ska jag annars avsluta den?
- Fortsätt att berätta sanningen. - Sanningen?
Sanningen är deprimerande.
Sanningen är att jag varje kväll tittar på bergen i fjärran-
-ovanför ett tomt och dött hus.
Varje kväll ser jag på himmeln och flygplanen som rör sig västerut.
Chicago, New York och kanske Rom.
Varje kväll tittar jag på husets enorma tak.
Mina barns gungställning.
Paulines sängmobil utanför mitt arbetsrum.
Paulines gamla rum.
Det gamla trädet med resterna av Raphaëls koja.
Gaspards verkstad med surfbrädor och våtdräkter, som fågelskrämmor.
Och ovanför hänger det trasiga nätet från Noés basketkorg.
Och varje kväll...
Varje kväll...
när jag inser att jag bytt ut min fru och fyra barn mot en homosexuell hund...
går mitt hjärta i tusen bitar och jag gråter.
Skriv det ni nyss berättade.
Och titeln?
"Väster om Rom". Har ni ingen bättre?
"Min hund Stupide".
När han lämnade den på kontoret tvekade jag att ge dig den-
- men jag behöver veta om du följer med mig även efter att ha läst den.
Har du läst den?
Nej.
Jo, jag har läst den.
Det var därför jag inte kunde ge dig den direkt.
Jag vill inte undanhålla sanningen och åka om allt bygger på en lögn.
Jag tror att han älskar dig.
Fan ta Paris.
Jag vill åka till Rom.
.:: TWA - Your Source Of Quality! ::. www.shareuniversity.org
MIN HUND STUPIDE